Депресивні розлади у хворих на цукровий діабет та вплив комбінованого фітопрепарату звіробою та валеріани на вуглеводний обмін та психоемоційний стан пацієнтів із тривожно-депресивним синдромом - Tkach, S.M. (Ендокринологія | Endokrynologia, 2024)
Резюме. Депресивні розлади (ДР) є досить частими у хворих на цукровий діабет (ЦД). Депресія асоціюється з погіршенням контролю глікемії. Спроби покращити його шляхом використання в комплексній терапії синтетичних антидепресантів мали неоднозначні результати. Мета: оцінити поширеність тривожно-депресивних розладів у хворих на ЦД, що лікуються в ендокринологічному стаціонарі та оцінити вплив комбінованого фітопрепарату, що містить екстракти звіробою (100 мг) та валеріани (50 мг) на вуглеводний обмін та психоемоційний стан пацієнтів із тривожно-депресивним синдромом (ТДС). Матеріал і методи: у дослідження було включено 122 хворих на ЦД 1-го і 2-го типів, 103 жінки та 19 чоловіків, у віці від 18 до 75 років. 33 з них із ТДС взяли участь у 3-місячному дослідженні, 16 з яких додатково приймали фітопрепарат звіробою та валеріани по 2 капсули двічі на день упродовж 2-х міс. Інші 17 пацієнтів становили контрольну групу. До, а також через 2 тижні, 1, 2, 3 міс. від початку спостереження проводилася оцінка психоемоційного стану з визначенням ступеня тяжкості депресивного синдрому (ДС) за шкалою депресії Бека, опитувальника Patient Health Questionnaire-9 (PHQ-9), а також стану особистісної та реактивної тривожностей за шкалою Спілбергера-Ханіна. Глікований гемоглобін визначали до та через 3 міс. від початку моніторингу. Цукрознижувальна терапія у хворих протягом спостереження не змінювалася. Результати. ДР визначалися у 80,3% та 67,2% обстежених, відповідно, за даними шкал PHQ-9 та Бека. У більшості пацієнтів відзначалися ДР легкого та середнього ступенів тяжкості. Висока особистісна тривожність виявлена в 66,4%, висока реактивна тривожність − у 50,8% хворих. У пацієнтів основної групи, що приймали фітопрепарат звіробою та валеріани, відмічене суттєве покращення депресивної симптоматики зі зниженням балів за шкалою PHQ-9 із 13,7±1,6 до 9,3±1,4 (p<0,05) вже після 1-го міс. лікування, та за шкалою Бека з 23,9±1,8 до 18,2±1,9 бала (p<0,05) після 2-го міс. лікування, на відміну від хворих контрольної групи: 11,9±1,2 та 10,8±1,1 бала (p>0,1) за шкалою PHQ-9 і 19,7±1,7 та 18,9±2,3 бала (p>0,1) за шкалою Бека відповідно. Досягнуте покращення психоемоційного стану хворих після закінчення лікування фітопрепаратом звіробою та валеріани зберігалося і через 3 міс. від початку моніторингу: 7,1±1,3 бала за шкалою PHQ-9 та 16,1±2,1 бала за шкалою Бека відповідно (p<0,01). Після 2-х міс. терапії фітопрепаратом звіробою і валеріани в групі пацієнтів із ТДС, на відміну від хворих контрольної групи, знизилася особистісна тривожність із 59,5±2,2 до 53,5±1,9 бала (р<0,05) та реактивна тривожність із 57,4±2,5 до 49,3±2,7 бала (р<0,05). На тлі позитивної динаміки депресивної симптоматики у хворих, які приймали фітопрепарат звіробою та валеріани, через 3 місяці після початку терапії відбулося суттєве зниження глікованого гемоглобіну: із 9,4±0,5% до 8,1±0,2% (р<0,05), на відміну від хворих контрольної групи. Висновки. Визначено, що в 63,1% госпіталізованих хворих спостерігається ТДС із ДР переважно легкого та середнього ступенів тяжкості, із високими особистісною та реактивною тривожностями. Фітопрепарат звіробою та валеріани в комплексній терапії хворих на ЦД, крім позитивного пролонгованого ефекту на тривожно-депресивну симптоматику, сприяє покращенню вуглеводного обміну, зі зниженням за 3 місяці глікованого гемоглобіну на 1,3%. Це вказує на доцільність використання фітопрепарату як із метою лікування тривожно-депресивних розладів, так і для покращення вуглеводного обміну у хворих на ЦД із ТДС.